I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et kongeriges skæbne på skuldrene af en ung dreng.
Hans navn: Merlin.
Jeg savner ham stadig.
Han var en god far.
- Jeg er glad for, at vi tog herud. - Det er jeg også.
- Han ville have været stolt. - Især af Elyan.
- Du er blevet en god mand. - Det er rigtigt.
Bestemt. Du er fænomenal. Især, når det gælder at charmere damerne.
- Elyan elsker kun dig. - Sig det nu. Jeg er jo din søster.
- Har Arthur ikke sagt det? - Nej.
- Har han sagt, hvem Gwaine elsker? - Sig selv.
Beskyt dronningen! Op til træerne!
Sov, Deres Nåde. Det varer længe, før De kan gøre det igen.
En dram stokrose, to dramme nellike og to gram lungeurt.
- Hvad er der sket? - Vi red ind i et slangebo.
Hvor er Guinevere?
- Hvor er hun? - Hun flygtede fra stedet.
- Arthur! - Vi rider ved daggry.
Det var ikke et uheld.
- Trolddom? - Sortekunst flyder i deres årer.
- De burde egentlig være døde. - Så var de altså heldige.
Jeg er bange for, at det ikke kun handler om held.
- Hvornår lærer du at banke på? - Undskyld.
Leon og Percival klarer den.
- De er ved at komme sig. - Det var godt nyt.
Der var trolddom indblandet. Gaius mistænker Morgana.
Gå bare, Merlin.
- Jeg har mistet Guinevere én gang. - Du mister hende ikke.
Det gør du ikke. Vi skal nok finde hende. Jeg sværger.
Vi skal nok bringe hende hjem.
Godmorgen, Deres Nåde.
- Hvad vil du? - Lege en lille leg.
- Vi ser, hvor meget Arthur elsker dig. - Det vil ikke fungere.
- De undervurderer hans følelser. - Han er ikke dum.
- Han vil vide, at det er en fælde. - Og alligevel kommer han herhen.
Hun er blevet kastet af med stor kraft.
Her er spor! De fører østpå.
Af sted!
Her.
- Er det ikke godt nok til en dronning? - Jeg tager ikke imod noget fra dig.
Kun min krone. Drik nu. Du får brug for vand.
- Hvorfor? - Det vil du ikke vide nu.
Det begynder at blive for mørkt. Vi har tabt sporet.
- Så rider vi tilbage og finde det. - Arthur...
Jeg taler med ham.
- Deres Majestæt? - Hun kan ikke være langt væk.
Nej. Men vi må samarbejde.
Vi slår lejr her og fortsætter i morgen tidlig. Kom!
Bliv ved med at gå. Du får snart at vide, hvor du skal hen.
- Hvad er det her for et sted? - Sov godt.
Elyan?
- Jeg burde være blevet hos hende. - Du reddede Percival og Leon.
Men ikke min egen søster. Hun har opdraget mig.
- Det kan De ikke forstå. - Jo, det gør jeg.
Jeg ved ikke, om jeg havde klaret mig uden hende.
- Jeg kan ikke forklare det. - Det behøver du heller ikke.
- Så... - Tårnet!
- Du drømte. - Alt i dets skygge var dødt.
Det lød som børn, der skreg.
Regnen føltes som blod. Jeg drømte den samme drøm.
Jeg var faret vild i skoven, og træerne havde klør. Da jeg flygtede...
- Kom jeg ud på en slette... - Hvor alt var øde.
- Bortset fra... - En sort stensøjle.
- Et tårn så mørkt, at solen forsvandt. - Det Mørke Tårn.
Et sted alle unge riddere advares om. Der er mange liv blevet slukket.
- Det har jeg aldrig hørt om. - Det er der en god grund til.
Hvis man hører dets navn, kan det betyde ens undergang.
- Så taler vi ikke mere om det. - Jeg drømte om ost med æblesmag.
Er der andre, der har drømt det? Så er I gået glip af noget.
- Hvorfor drømte de den samme drøm? - De har gift i blodet.
- Men præcis den samme drøm? - Det her indgår i Morganas plan.
- Hvad mener du? - Hun plantede den drøm i dem.
Det er en fælde. Hun lokker dig til din undergang.
Tårnet. Det er der, hun har ført Guinevere hen.
Jeg rider til Det Mørke Tårn. Jeg tror, at Guinevere holdes fanget der.
Det er farligt, så jeg rejser alene.
- Nej. - Min beslutning står fast.
Jeg tager med. Hun er min søster.
Også jeg. Hun er vores dronning.
Og vores ven.
Hun er jo en jomfru i et tårn. En kvinde i nød.
Jeg blev født til det her.
- Du må godt vende om, Merlin. - Jeg har aflagt et løfte.
Det Mørke Tårn. Vejen derhen går gennem den ugennemtrængelige skov.
- Men den er jo ugennemtrængelig... - Vi skal gennem den.
Fortsæt.
Elyan?
- Det var alligevel sløvt. - Fortsæt fremad.
- Vi kan ikke finde stien. - Nordpå!
- Men hvilken retning er det? - Se på efeuen.
De blege blade vender mod syd, de mørke mod nord.
- Vi er på rette vej. - Vi er der ved solnedgang.
Fart på.
- Gwen! - Merlin?
Kom. Lad os få noget at spise.
- Vi burde være ude af skoven nu. - Se!
Hvad er det?
- Hvordan er det muligt? - Vi har gået i ring.
Vi har spildt en hel dag!
Lad os slå lejr nu og hvile os, så tænker vi klarere i morgen tidlig.
Jeg lovede dig noget. Ikke sandt?
Vi skal nok få hende hjem.
Spis nu. Jeg har det altid bedre, når jeg har spist.
Vil du hellere have kylling? Spis, ellers bliver du skind og ben.
Jeg nægter at lade mig knække af dig.
Jeg tænkte, det ville blive hyggeligt. Du er jo så ensom.
Helt alene i det der rum.
Du er i det mindste ikke lænket, og der er dagslys.
- Du kan både røre dig og se. - Forventer du taknemlighed?
Jeg har også måttet lide.
I to år levede jeg i mørke. Lænket til muren på bunden af et hul.
Nå, det vidste du ikke.
Jeg ville have solgt min sjæl for lidt venlighed.
Vil du tilbage til rummet?
Velkommen til mit rige, Emrys.
- Hvem er du? - Dronning Mab.
Jeg er ånden over stedet her og alle steder, der får mænd til at fortvivle.
Få har nogensinde set mig, Emrys. Du er heldig.
Alt i den her skov er så forvirrende.
Skoven er bare et punkt på rejsen.
- Hvordan finder vi ud? - Lille ven...
Hvorfor spørger du dog? Venstre er højre, og højre er venstre.
Vejen bagud er vejen frem. Det er let.
- Let? - Du har jo et indre øje.
Stol på det.
Der venter større udfordringer forude.
- Når vi når til Det Mørke Tårn... - Hvis!
- Hvad mener du? - Vær forsigtig.
Tårnet er ikke et fysisk sted.
Det er hjertets hvilested og hjernens dybeste frygt.
- Stilheden i kolibriens øje. - Ikke flere gåder!
Så rimer jeg i stedet.
Lyt til mine ord og husk dem. En af jer vender ikke hjem.
Hvad mener du?
Hvem af os?
- Vi må finde tilbage til lysningen. - Hvilken retning?
Nordpå. Jeg ved, at jeg kan føre os derhen.
Jeg ville aldrig risikere Gwens liv. Jeg kan føre os til tårnet.
Gwen betyder meget for os alle.
Vi skal nordpå. Den her vej.
Nej, det er...
Hvordan kunne du vide det?
Når vinden kommer nordfra, kan man lugte havet.
- Hold op. - Stol på mig.
- Arthur, giv ham en chance. - Har vi noget valg?
Er du sikker, Merlin?
Merlin, du er jo et geni.
Hvilken vej går vi nu?
- Hvor langt væk er det? - Det får vi ikke vide ved at stå her.
Jeg tænkte, at vi kunne spise sammen.
Du må spise, ellers svinder du helt ind.
Dine hænder er kolde. Jeg har tændt op.
Du kan få lige, hvad du vil have. Jeg giver dig det, du vil have.
- Hvorfor gør du det her? - Fordi vi er venner.
- Det har vi altid været. - Lad mig være.
- Hvad vil du gøre? - Hjælpe dig.
- Jeg tager mig af dig. - Nej!
Hvis du ombestemmer dig, skal du bare sige til.
- Vi kan ikke hvile nu. - Det går fint.
Vi må fortsætte fremad.
Guinevere...
Arthur...
Nej. Jeg ved, at det ikke er dig.
Jeg ved, at det ikke er dig. Jeg ved, at det ikke er dig.
- Se på mig, Guinevere. - Jeg ved, at det ikke er dig.
Jeg ved, at det ikke er dig...
- Det er mig. Det er Arthur. - Nej, det er det ikke.
Kan du se?
Det er mig, det er Arthur. Du er i sikkerhed nu.
Så... Nu er jeg her. Jeg er her.
Det var forkert af mig at lade dig lide. Alruneroden er grum.
Den trænger dybt ned i sjælen. Man ser det, man mest frygter.
Du har været modig. Det her var nødvendigt.
Du er ikke alene nu. Du behøver aldrig være alene mere.
Jeg er den eneste, du kan stole på. Den eneste, du har tilbage.
De andre plager dig og hader dig. Kom.
Nu skal du få lov at hvile dig rigtigt.
Nej!
Jeg vil ikke deltage i din syge leg. Jeg vil hellere blive her og dø.
Det er noget galt. Det går for let.
Bliver du nogensinde tilfreds?
Arthur!
Stå stille!
Stå helt stille.
Hvad var det, der udløste det?
- Fliserne er nok trykfølsomme. - Jeg bruger den her.
Jeg går først.
Jeg fortsætter.
Nej! Elyan!
Det er mit skyld, at vi er her.
- Jeg må gøre det her. - Elyan!
- Gwen! Hvad har hun gjort med dig? - Nej!
Morgana har fortryllet det, så det beskytter mig.
Lad mig være.
- Nej! - Sværdet vil dræbe dig.
Flygt, Elyan! Red dig selv!
- Gwen... - Elyan!
Jeg er her. Jeg er her.
Et kort øjeblik... troede jeg ikke, at jeg ville vinde.
Far ville have været stolt af dig.
Også af dig. Meget stolt.
Jeg blev advaret om, at en af os ikke ville vende hjem.
- Det er ikke din skyld. - Elyan er død.
Sværdet var helt sikkert tiltænkt Arthur.
Men nu er både han og Gwen i sikkerhed.
Hvordan går det?
Arthur tror, at han har vundet. Han aner ikke noget.
- Forstår du nu, hvem du kan stole på? - Dig, Morgana.
- Altid dig. - Du er ikke en af dem.
- Det vil du aldrig blive. - Jeg hader dem sådan.
- Alle sammen. - Flot, at du har gennemskuet dem.
Du får en vigtig rolle i fremtiden. Vi skal ødelægge alt for Arthur.
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Har du bemærket noget ved Gwen?
Arthur!